Made by Ana Marija
Sjeti me se dok si na žalu, a posebno kada budeš slikao pukotine i sitne prahove.
O, moj sitni prahu!
Umetni moje ime u sliku kako bi služilo nečemu na ovome svijetu.
Federico Garcia Lorca Salvadoru Daliju
Godina je 1922. Španjolskom dominiraju vojska, Crkva i veleposjednici.
Konzervativna etika zaposjeda sve sfere života: društveni, umjetnički, seksualni.
Ipak, povjetarac se komeša diljem zemlje...
Suha zemlja
Tiha zemlja neizmjerne noći
Vjetar u gajevima maslina
Vjetar u planini
Za Salvadora Dalija, maslinastoga glasa.
Studentski dom, Madrid
- Evo nas, tri mušketira.
- Jesmo li Vam nedostajali?
- Luis Buńuel.
- Zovite me Louie ovaj semestar. Više je chic, ne mislite li?
- Objavljeno?
- Napisao sam Vam posvetu.
- Da, nikada ju ne bi objavio bez Vaših komentara potpore...
-On baca svoje obrazovanje na krivo društvo i u klubovima na lošem glasu.
Moji su roditelji bili tako sretni. Hvala Vam, gospodine. Mnogo Vam hvala.
- Duša zapadnog vjetra
- Samo reci što misliš, Louie. - Što?
Baš sam uživao čitajući o svim tim leptirima i uzbuđenjima...
I, o vidi! Eto Boga!
Jednostavno je malo... andaluzijski.
- Ali ja jesam iz Andaluzije.
- Znaš što želim reći.
- Misliš da ne valja.
- Ne, ne tvoje pisanje. Ono je prokleto dobro.
Tema je loša.
Što Federico García Lorca osjeća glede tih prokletih leptira?
Što ga ljuti?
Što ga napaljuje?
Joj, daj. Ne budi toliko uštogljen.
Polušavam biti konstruktivan.
Sitni Prahovi
...i drugu zastavu između nogu...
...i onda je mahala zastavom ...
... bila je to pobjeda ...
- Skrivanje nečeg ovako sjajnog nije baš susjedski, znaš?
Ime?
- Salvador Felipe Jacinto Dalí Domenech.
- Predmet studija?
- Umjetnost.
- Očito.
Zanimacije?
Sklonosti?
- Samo dadaizam, anarhizam i izgradnja genijalnosti.
- Čije genijalnosti?
- Moje vlastite.
- Bravo.
- Luis Buńuel.
- Drago mi je da smo se upoznali.
Sad me ispričaj na trenutak.
Tulum na broju sedam!
Gdje su svi? Ajmo!
Ovo ovdje je Sergio.
Pechuga. Sviđa ti se?
Vidi! Strateški smješten primjerak Freuda.
Jako dobro, prijatelju, jako dobro.
To je Federico, lokalni pjesnik.
- García Lorca.
On je slavan. - Stvarno?
Baš me zanima zna li za to.
Hajdemo ga pitati. Federico!
Moje novo otkriće. Salvador, predstavljam ti lokalnog pjesnika,
dramaturga i još jednog samoproglašenog genija, Federica Garcíu Lorcu.
- Upoznali smo se.
Ti si kubist.
- Ne.
- Ovo je kubizam.
Ti ćeš biti nešto drugo?
Sastavljam časopis.
Možemo li ovo uzeti za naslovnicu?
Prelijepa je.
- Mrtva je.
- Federico, gdje si bio?
- Jesi li upoznao Paca?
- Odavno. - Što si radio?
- Tražio sam temu.
Louie misli da sam u opasnosti da postanem buržuj.
- Hajde, ti si navodno pročitao pjesme. Što ti misliš?
- Sviđaju mi se.
- Naravno da ti se sviđaju, svima se sviđaju.
Ja samo mislim da bi trebao pisati o nečemu modernome. Nečemu političkom ili...
...odsijecanju glave pokvarenom svećeniku iz Zaragoze ...
Daj ti!
- Eiffelovom tornju. - Seks!
- Avionima. - Eto! O bilo čemu! Svemu! Ničemu!
- Nova pojava?
- Salvador Felipe Jacinto Dalí Domenech.
- Lako pamtljivo.
- Nov, ali prilično obećava.
Ovo je Adella.
Federico Slavni, gdje su ta pića?
- Federico!
- Tvoja kosa!
- Nema je više. - Divno izgleda.
Navodno izgledam šokatno, budući da me djed odbija pustiti u kuću.
- S pravom. Ne bih ni ja.
- Nedostajao si mi.
Praznici su bili užasni! Nije bilo nikoga ovdje, ničega što bih požalila!
Pročitala sam osamdeset knjiga!
- Osamdeset?
- Četrdeset.
Dobro, deset, zapravo.
-I ti si meni nedostajala.
Ovo je Salvador.
Upravo je stigao. On je slikar i to vrlo dobar.
- Onda smo stvarno sretni što si nam došao.
- Šampanjac!
- Svi vi živite kao kraljevi!
- Ne predlažeš valjda da živimo kao studenti?
Magdalena je pisac.
- Na ženskom fakultetu.
- Što pišeš? - Nisam ti rekla, zar ne?
Selim se u stan!
- Kako ćeš točno natjerati svoje roditelje da pristanu na to?
- Tako što im neću reći.
Sve su laži samo dotjerane obmane.
Ima li netko šibicu?
- Španjolska trune iznutra.
Utovljena monarhija propada i uništava našu religijsku kulturu..
- Nešto se mora promijeniti. Pogledajte Rusiju!
- Pogledajte Pariz!
Zaplešimo, grlice. - Mislila sam da nikada nećeš pitati.
- Manuel de Torre.
Veliki narodni umjetnik.
Rekao je jednome pjevaču:
Imaš glas
Poznaješ sve stilove
Ali, ti nikada nećeš trijumfirati u svojoj umjetnosti
Jer nemaš... 'duende'.
Strast na samome rubu života i smrti.
Svugdje drugdje u svijetu, ljudi navlače zastore kada Smrt dođe...
Ali ne u Španjolskoj.
U Španjolskoj ih razmiču.
- I kažem vam!
Nema početka i mi ne drhtimo.
Nismo sentimentalni.
Kao bijesni vjetar, paramo tkaninu od oblaka i molitvi.
I oblikujemo epski spektakl.
Propasti, vatre i raspadanja.
- Ideal, ideal, ideal. - Znanje, znanje, znanje!
Dada! Eto, to ja zovem dobrom poezijom.
- Da, znate, kada sam polagao prijemni za fakultet..
...radio sam na crtežu puna tri dana i onda ga obrisao.
Tada sam imao samo jedan sat, zamislite - jedan sat, za nacrtati ga ponovno...
.. dao sam ga profesorima..
... a oni su rekli "Ova slika"...
... "Ova slika, Salvador, je"...
- Ne, nemoj... Nema veze.
- Rekli su mi, ta slika je...
"Savršena."
- Čija je ovo bila ideja?
Federicova. - Ne, on je tvoje otkriće.
- Pederi!
Radije se sakrijte! Dolaze po vas!
Trebali bi biti oprezniji.
Dečki okupljaju bande, znate?
Kako bi počistili ulice!
- Razmišljaš da im se pridružiš?
- Preferiram vidjeti marricone (pederi) u zatvoru.
Smrznut će se.
Ne mogu još dugo ovdje ostati, Federico.
Ne mogu disati.
Mi bi trebali biti u Parizu, mon ami.
Ti možeš pisati, ja ću raditi u filmskom studiju...
- Mislio sam da želiš biti entomolog.
- To je bilo prošli semestar.
- Što je s boksom?
- Oduvijek sam bio uporan glede Pariza.
- U svakom slučaju....
Ne govorim francuski.
- Kupit ću ti rječnik.
- Ne mogu otići iz Španjolske, Louie.
- Zašto ne?
- Mrzim nove cipele.
Kada sam bio dječak, u Vegi... Na jugu...
Bilo je problema u selu nedaleko od naše kuće.
Uvijek je bilo nešto.
Ali, sljedeće što smo čuli... Civilna garda...
... ih je sve pobila.
Cijelo selo.
I sjećam se tih kola, prepunih tijela...
Ljudi izloženih na njima...
.. skupljenih stopala.
Ulaštenih cipela.
Kao da se odmaraju.
I ponekad, kada razmišljam o tome...
Kao da sve oko mene, svi ljudi...
...i zgrade...
...i životinje...
Postanu poput komadića pamuka.
Jednostavno otplove zrakom.
I ja sam sam.
I to...
...to što čujem...
Je Smrt.
Diše iza zida.
Smrt koja se diže s mojih novih cipela.
I nema ničega, osim trave i sivoga neba.
Sad mi reci, Louie...
... jesu li to misli jednog Francuza?
- Ova jebena zemlja! Kažem ti, Federico, slama mi se srce.
- Znam.
Ovo je razlog zašto moraš poći samnom. Moramo biti slobodni kako bi promijenili svijet.
-Kakvu promjenu možeš napraviti u slobodnoj zemlji?
Promjena je potrebna ovdje.
- Sezacionalno. - Nevjerojatno.
- Djevojke će poludjeti za tobom.
- To očekujem.
- Ti se ne baviš sportom, zar ne?
Ja volim većinu stvari. Trčanje, boks...
Mačevanje?
- Nisam toliko rastezljiv, bojim se.
Ali slušaj...
Član sam jednog undergroung pokreta, mogao bi ti biti zanimljiv - ultraizam.
Držimo se povučeno, ne želimo da informacije padnu u krive ruke.
A sada požuri ili ćemo ju propustiti! - Kamo idemo?
- Na lutkarsku predstavu. - Senzacionalnu lutkarsku predstavu.
- Žale mi se na demokraciju...
Smiješno.
Svatko u ovome gradu živi u savršenoj slobodi.
Svaki muškarac i žena.
Iako...
Naravno...
Žene su slobodne, ali na mrvicu drugačiji način.
Pogledajte seljake.
Dakle, ja bih si odsjekao nogu samo da imam upola slobode koju imaju seljaci...
Razmislite, ako je žetva dobra...
...slobodni su odreći se više od pola svojih usjeva za porez...
A ako je žetva loša, oni i njihove obitelji potpuno su slobodni...
... umrijeti od gladi.
Majko Božja, oprosti mi, griješio sam. Imao sam nečiste misli.
Pomozi mi da odolim iskušenju.
Dakle, još jednom - zaboravite na pravila!
Nema znanosti u umjetnosti. Osjetite crtež!
Interpretirajte i onda naslikajte točno ono što vidite.
Gledajte dušom... Gledajte što osjećate... Izrazite se.
Gospodine Dalí! Gospodine Dalí!
Dakle, ne žele mi objaviti rad.
Neće ga objaviti dok god ne nabavim muški pseudonim.
Rekla sam im, "Imam ja ime za vas..."
"Papa prokleti Ivana".
Bili su tako posramljeni i tako se ispričavali...
"Gospođice Merra, da je do nas, mi bi Vas odmah zaposlili, ali državni fakultet ne može ženu poticati
da misli i piše o politici..." Jer, naravno,...
Trebala bih sjediti doma i kuhati za svoje devetoro debele djece i impotentnog muža.
To toliko frustrira, Federico.
- Mogla bi uzeti moje ime za pseudonim.
Ako bi to pomoglo.
To je vjerojatno najbolja ponuda koju ću ikada dobiti, ali...
... odbijam se pokoriti tom maltretiranju.
Slati ću im 20 pisama tjedno, dolaziti im u urede...
- Dakle, stvarno... - Zaboravila si šešir. - E, i to također...
Prezirem šešire! - Slušaj...
Ne trebaš šešire.
Hajdemo. Odradimo to više.
- Nije li ono Salvador?
Salvador!
Mogu li pogledati?
- To je eksperiment u percepciji. - Vidim.
- Fascinantan je.
- Tvoj je.
- Ne, ne, ne mogu ga uzeti.
-Ne, molim te. Inzistiram.
- Hvala.
- Uokvirit ću ga.
- I, kamo ste krenuli?
Federico je bio vrlo ljubazan i pristao patiti tijekom večeri dosadne glazbe i groznog drušva.
Moja teta priređuje jednu od svojih legendarno poznatih dosadnih večera. I ti moraš doći!
- Ne. - Da! Ključno je da moja teta upozna ljude kao što je Salvador.
Mogao bi joj pokazati svoj crtež. - Ali, i sama si rekla da će biti tako dosadno...
Ne želimo maltretirati jadnog Salvadora. - Ne, ne..
... Volio bih. - Vidiš? Volio bi doći!
- Magdalena.
Što si to učinila s kosom?
- Ovo su moji prijatelji, ja idem napudrati nos...
- Federico García Lorca.
- Tako mi je drago što ste došli. - Vrlo ste ljubazni što ste me pozvali.
- Ovdje je nekoliko zanimljivih ljudi koje bi trebali upoznati.
- Fernando de Gavalle i, naravno, senor Milagro.
Magdalena je toliko pričala o Vama...
Već sam se pobojala da niste još jedan plod njene bujne mašte. - Oh, ne, ne.
Dopustite mi da Vam predstavim Salvadora Dalíja. - Kako ste?
- Pokušavam se napiti, hvala lijepa.
Mislim da bi mi uskoro moglo pozliti.
- Mora da ste i Vi pisac?
- Ne, Salvador je jedan od najpoznatijih madridskih slikara. - Oh.
- Nedavno sam pobjegao iz zatvora.
- Iz zatvora?
- 31 dan potpunog zatvoreništva.
Našao sam to, nalazim to vrlo inspirirajućim.
Što Vi mislite o zajedničkom čišćenju crijeva? A plinovima?
Toliko su divno blagotvorni za ten...
- Uznemirava te, zar ne? Hajde, hajde, Salvador.
- Je li vrijeme za odlazak u krevet, majko?
- Ispričajte nas.
- Činjenica je da tih ljudi nije samo nekoliko...
- Dolaze ovdje, žive od naše milostinje, kradu...
- Od esencijalne je važnosti imati jednolik stav prema Ciganima.
Vratiti određenu autonomiju Civilne garde.
- Tko su ovi nepodnošljivi ljudi?
- Ovaj koji izgleda kao svinja je senor Milagro.
Ovaj drugi je Fernando Gavalle.
- Zašto mi je to ime poznato?
Političko lice Madrida. - Oh, Isuse!
- Senor Garcia Lorca, Vi ste sa juga, čini mi se?
- Jesam.
- Pa Vi onda bolje od ikoga znate o čemu mi to ovdje govorimo.
- A najmlađoj je 17 i ona je zaručena za jednoga od braće Montana...
- Bravo, bravo! Sjajno. Sjajno!
Kako avangardno!
Jednostavno sjajno.
- Kako se usuđujete?
- Kako se ja usuđujem?
Kako se Vi usuđujete, gospodine? Vi očito ne znate tko sam ja. Ja sam Salvador Dalí!
Spasitelj moderne umjetnosti.
A ovaj čovjek ovdje je genije.
On je veliki pjesnik.
Nismo li počašćeni, dame i gospodo?
Spasitelj moderne umjetnosti i njegov prijatelj, veliki pjesnik.
Recitiraj nešto.
- Ne.
- Oh, da, dajte.
- Žao mi je.
- Nemam ništa.
- Hajde. - Nije prikladno.
- Federico. Zajebi prikladno.
- No, hajde, veliki pjesniče.
Pjevaj za svoju večeru.
Oh, ciganski grade!
Tko bi mogao vidjeti te i ne pamtiti
Gradu mošusa i tuge
Gradu tornjeva od cimeta
Oh, ciganski grade!
Uglova ovješenih zastavama
Utrni svoja zelena svijetla
Civilna je garda na putu
Grad, od straha slobodan
Množio je svoja vrata
Četrdeset Civilnih stražara
Prelijevaše se u pljačku i palež
Dugi krikovi dizaše se s vjetrokaza
Sablja kosi povjetarac, zgažen pod kopitima
Kroz polutamne ulice
Starice ciganske
Bježaše
Na konjima pospanim
S divovskim ćupovima zlata
Uz strme ulice penjaše se zlokobni ogrtači
Ostavljajući za sobom kratak vihor skuta
Oh, ciganski grade! Stražari jašu dalje
Kroz tunel tišine
Tebe okružuje plamen
- Hajdemo odavde, hm?
- Viva la revolucion!
- Federico, kada sam te vidio za večerom... Kada si čitao svoju pjesmu...
Vidio sam što si zaista.
Ti si... Sirov.
Kao neka životinja oderane kože.
I, kakva je?
- Tko?
- Magdalena, znaš.
- Ne znam.
Što?
- Što je s drugim djevojkama?
- Oh.
Misliš... - Aha.
- Ne sa Magdalenom, ali tamo doma...
- Stvarno?
- Ti nisi?
- Pa imao sam ih nekoliko.
- Sve institucije koje podupiru ovaj pokvareni režim moraju biti srušene.
- Jednostavno, zvuči malo ekstremno.
- Ali mora biti ekstremno, Paco. To mora biti potpuna revolucija!
Sve crkve, sve palače!
- Znaš, kada sam bio malen...
Postojala je jedna ruševna kula pokraj naše kuće, u Cadaquesu.
Vidjet ćeš ju kad dođeš.
- Doći ću?
- Naravno, preko praznika...
Moraš doći.
Sjedio bih u toj kuli i crtao, crtao i crtao.
Nikada nisam silazio.
Samo zamisli tu mrvu od djeteta, poluizgladnjelu i zapišanu.
I ne bih silazio tijekom zime ni tijekom ljeta. Po cičoj bih zimi napunio neku limenu kadu vodom.
Sjedio bih u njoj danima.
Već sam tada shvatio da, ako mislim biti bilo što više...
... od prosjeka, ako će me itko pamtiti...
... onda moram ići u krajnosti u svemu.
U umjetnosti. U životu.
I sve što oni smatraju stvarnim - moral, nemoral, dobro, loše...
Ja... Mi to moramo razbiti u komadiće.
I ići dalje od toga.
Moramo biti hrabri, Federico.
- Bez granica.
- Što to radiš?
- Što?
- Vidio sam te. Jebeno sam te vidio!
Držao si ruku na njenoj nozi!
Poričeš li ti to?
Skini mi se! Mogu voditi svoje bitke!
- Federico.
- Ne.
- Pogledaj.
Prelijepo je.
- Nikada nisam vidio nešto ovakvo.
- Ima sve tonove koje koristi Tangi, ali...
Čini mi se da je nešto novo.
- Izvanredno je.
Ja!
- Možeš joj dati ime, ako želiš.
- "Sitni Prahovi".
Zato što nas možeš naslikati na stotinama slika. I za osamdeset godina...
I dalje ćemo biti prašina.
- Ali ćemo i dalje biti na slikama.
- Ne mi.
Mi ćemo biti samo jeka nas samih.
Utvare.
A ja ne želim biti utvara.
Pođi samnom u Granadu.
- Ne mogu.
- Vidjet ćeš moju obitelj, moj dom.
Sve ono što jesam.
Vidim te sada, Federico.
Popodne, poludjelo od smokava i uzavrelih zvukova
Pada na jahačeva ranjena bedra
Crni anđeli letješe na zapadnome povjetarcu
Anđeli dugih pletenica i srca okrijepljujućeg ulja
- Laku noć.
Salvador.
Razmišljam o tebi i u životu nisam o nečemu intenzivnije razmišljao.
Od vremena kojeg smo proveli zajedno...
... sve ono što jesam razderalo se napola.
Pišem na način koji nikada nisam smatrao mogućim.
Moje pero grebe površinu svega.
Maski... I onda kreće iza njih.
Točno do kostiju.
Točno do mračne, hladne želatine u srži.
Federico.
Od dana kada si otišao...
... provodim i noći i dane u atelijeu.
Počeo sam raditi na skicama za tvoju novu predstavu.
Radim ih u ciganskom stilu.
Andaluzijskom.
Kakav si ti.
Nesvjesni um, Federico...
...propinje se kao zvijer u meni.
Puštam ga da govori i on stvara takva čudesa.
Istina je.
U sebi dodirujem morsko dno.
I moje se pjesme pišu same.
Ja sam, kao što si rekao...
Sirov.
Krvav.
Živ.
I ja, također, želim biti živ...
- Kako si ušao?
- Ukrao sam tvoj ključ.
- Izgledat će veličanstveno.
- Ne. Bit će veličanstveno.
Nakon Barcelone, trebali bi ju postaviti u Londonu, Parizu i New Yorku.
- Zašto ne?
Bez granica.
- Zašto si se vratio tako rano?
Sjećaš se što si rekao u svome pismu?
Kako se sve što jesi razderalo napola?
- Louie.
Kakvo divno iznenađenje.
- O čemu govoriš?
- Nisam znao kada se vraćaš.
Nisi rekao kada dolaziš.
- Jesi li dobro?
Pozdrav, gospodine Dalí.
- Sjedni, sjedni.
Želiš li čaja?
Tvoj izgled.
- Molim?
- Što je ovo?
- Skice za set za Marianu Pinedu. Moju predstavu, sjećaš se.
- Za izvođenje?
- U Barceloni. Salvadorov nam je otac pronašao producenta.
- To su... Sjajne vijesti.
Ti radiš scenografiju?
- U tome nema ništa loše, zar ne?
- Nisam ni rekao da ima.
- Kako moj scenarij napreduje?
Za moj kratki film.
Onaj koji sam te zamolio da napišeš.
- Da, naravno. Nisam imao vremena u zadnje vrijeme pa kad...
- Ne brini.
- Federico...
Zaigrajmo "putrescent" igru.
- Kakvu igru?
- "Putrescent". To je moja nova riječ.
Koja znači?
- Staromodno, zastarjelo.
- Uglavnom, općenito izvan mode.
- Da, tako nekako.
- Hajde, Ferry. Moraš čuti te riječi kojih se Federico sjeti...
Urnebesne su... - Da, hajde, Ferry!
- Gledajte. Što kažete da preskočimo čaj i izađemo na večeru?
- Što ću obući?
- Plavo odijelo.
- Ali, ne volim plavo.
Onda sivo?
- Oh, da, obožavam sivo. Ok.
- Pogledala sam predstavu sa Jorgeom.
- Koju?
- Jorge je crv.
- "Salome".
- Oscar Wilde. Mislio sam da su je zabranili. - On je peder.
Marricon.
- To je i dalje nedokazano.
- Ne Wilde, Jorge.
- Čovjek ima djevojku.
Joj, molim te! Vrišti "peder" iz svake rupe!
- Stišaj se, Louie. - Oh, da se ne bi svi trebali stišati, Adella?
E, pa ja neću! - Za boga miloga... - Ne!
Jer, to je protuzakonito. A protuzakonito je jer je nemoralno. Kažem vam....
Trebali bi dobiti i više od 15 godina robije za to.
- Nisam mislio da ću doživjeti dan u kojem će nam Luis Buńuel propovijedati o moralu.
- Pleši sa mnom. - "Pleši sa mnom".
- Sad je dosta. - Ne obaziri se, Federico.
- Oh, ispričavam se, Magdalena.
Je li se tvoja vaginalna emotivnost našla pogođenom? - Ostavi ju na miru.
- Vidi, veliki i hrabri Federico.
Kakav frajer.
- Pijan si. - Nemoj srat'.
Stvari su se ovdje uistinu promijenile, prijatelju.
- Kako to misliš?
- Faks je kriv.
Ostajanje na njemu, godinu za godinom. Studiranje ovog ili onog, dok na kraju ne popizdiš.
To je bajka za razmažene školarce.
Pogledaj Federica.
Da, znam. Ide mu trenutno.
Radi na predstavi, šta li.
U Parizu bi ih proglasili smećem.
Tako su... Koja je ono tvoja riječ? Putrescent.
- Federico trenutno radi na nečemu.
Na nečemu čime će ih sve pomesti.
- O čemu je to?
Njegovoj obitelji?
Leptirima?
Bogu?
- O meni.
- Bit će to sentimentalno smeće.
Uvijek je bilo, uvijek će biti.
Ipak, ako se tako ponašaš...
...onda to moraš i očekivati.
Gledaj.
Ne moraš ništa reći.
Ali stvarno bi se trebao maknuti odavde.
S tvojim talentom u Parizu... Bio bi zvijezda!
Ja odlazim sutra.
- Molim? Zašto?
- Ovdje je gotovo.
Sve je otišlo...
U tu tvoju riječ.
Ovo mi se više sviđa! Hajde, Dalí. Tresi malo!
- 5 je sati.
- Što je ovo?
- Revolucionaran Dalijev komunikator!
Bit ću milijunaš!
- Kupit ću dionice.
Izaberi ruku.
- Lijeva.
- Za tebe.
I za tebe.
Kamo ćeš?
- Na WC.
- S dnevnikom?
Da postanem riba?
Pretvorio bih se u grob.
Da postanem trava?
Pretvorio bih se u vodu.
Da postanem anđeo?
Pretvorio bih se u oko.
A ako ja postanem oko?
Pretvorio bih se u nož. Onda bih te isjekao na komade.
Salvador Dali, maslinastoga glasa...
Genijalno je.
Mislim, svi to tvrde.
Recitiraj mi opet onaj dio o biciklima.
Pjevam zebnju kipa za kojim neumorno čezneš
Strah od uzbuđenja što te čeka na ulici.
Pjevam o sireni morskoj što tebi pjeva
Jašući na biciklu od koralja i školjki.
Ali iznad svega
Pjevam o zajedničkoj misli
Što nas spaja u satovima tamnim i zlatnim
Jer nije umjetnost svjetlost što nam zaslijepljuje oči
Prije je to ljubav.
Prijateljstvo.
Ukršteni mačevi.
- Zadnji stih mi se ne sviđa.
- Hvala.
- Obožavam sve ostale.
- Zaista?
- Da.
- Pogledaj me.
Pogledaj me, Salvador.
Pogledaj me.
- Bez granica.
- Oprosti.
- Nema veze.
Nije bitno.
Kasno je.
Trebao bi se naspavati.
Otići ćemo na doručak u "Pelican".
Onda ćeš slikati cijelo popodne.
Salvador.
Što je to što vidiš, kada...?
Možeš mi reći.
Možeš mi reći bilo što.
- Idem u Pariz.
- Molim?
- Idem vidjeti Louiea.
Upoznat će me s... Picassom.
I nadrealistima i...
Ići ćemo po noćnim klubovima.
Idem. Nemoj...
Nemoj me pokušavati zaustaviti. - Zašto bih i pokušao? Salvador!
- Federico!
Jesi li dobro? - U redu sam.
- Što se dogodilo? - Ništa, ništa.
Samo trebam zraka.
- Htjela sam ti reći, iako je trebalo biti iznenađenje...
Dobila sam posao u Tribuneu.
- To je sjajno. - Znam, možeš li vjerovati?
Uglavnom, počinjem tek za mjesec dana pa...
Uzet ću pauzu i idem u Italiju.
Mislila sam da bi i ti možda želio poći.
Mogao bi pisati, ja bih pisala, ionako ti treba odmor... - Hej.
- Što ti radiš ovdje?
Velik je spektakl, nije li? Svi su ovdje.
- Kako je bilo u Parizu?
Nisam znao kada se vraćaš.
Danas sam došao.
Imam ispit.
- Federico?
- I ja bih trebao poći.
- Ok.
Ja ostajem.
- Što si prethodno govorila? Nešto o Italiji...
- Ništa.
- Imate 20 minuta za usmenu analizu Rafaela.
Možete početi.
Gospodine Dalí?
- Gospodo...
Vratio sam se iz Pariza zaključivši sljedeće...
Cjelokupna količina pravog, umjetničkog, znanja koja je sadržana u ovom skupu profesora...
... ne odgovara ni jednoj polovici ovoga.
Pod "ovo", mislim na svoj nokat.
Ni jednoj polovici, gospodo.
Zapravo sam vrijeđao samoga sebe dopuštajući da vaša odurna praksa, vaše bijedne i zastarjele teorije...
... te upitne ličnosti - seru po mojoj genijalnosti.
Iz sveg se srca nadam kako ćete shvatiti da sam u pravu...
I odustati od ove budalaštine te se vratiti u svinjce i sjenike - gdje bi možda mogli biti od neke koristi.
- Magdalena.
- Znam.
Znam, Adella.
Moram nešto učiniti.
Bi li mogla...
Bi li mi mogla nešto posuditi?
Haljinu koja će me učiniti neodoljivom?
- Želiš li čaja?
Čaja? Samo seljačine piju čaj.
Čudim se da se dosad nismo ugušili u tom sranju.
- Dakle, jučer si došao?
- Federico, je li jučer uopće bitno?
Jučer nisam postojao. Jučer je ništa.
Postoje samo danas, ovaj trenutak i sjajna i slavna budućnost.
- Ispričavam se.
Pomalo sam zbunjen.
Dakle, Salvador. Koju ulogu danas igraš?
- Zašto?
Pa jesi li Salvador?
Ekstremni anarhist koji je upravo pobjegao iz zatvora?
Ili Salvador Dali, genijalni madridski umjetnik?
Ili Salvador, ljubavnik... - Slušaj me.
Agent iz Pariza je došao vidjeti moje nove radove. Vidio je platna iz Cadaquesa i svidjela su mu se.
Nazvao me najuzbudljivijim mladim umjetnikom Španjolske.
Tako da - zbogom, Španjolska!
Zbogom, Madrid!
A Pariz... Pariz - toujours!
Louie me upoznao sa Picassom i nekim neobičnim čovjekom...
Koji mi je dao fotografiju svoje supruge...
... na kojoj je gola.
Nećeš vjerovati.
Gala. Galuška.
Ruskinja. Ona je moja srodna duša.
Sanjao sam o ovoj ženi svoj cijeli život.
Ništa me neće moći zaustaviti kada ju osvojim.
Pariz će biti na koljenima.
Kralj... Kralj Salvador!
Trebaš vidjeti Louiea, upravo me moli da skupa radimo na njegovom prvom filmu...
- Salvador! - ...i ti nadrealisti i impresionisti...
Neće znati što ih je snašlo kad se vratim. Ideje mi naviru u tolikom broju, gotovo ih mogu okusiti...
- Kakve ideje? - Moram do Cadaquesa kako bih se pripremio...
- Kako to misliš? Tvoj otac je rekao... - Što je to rekao?
Izbačen sam s fakulteta!
Tako da se moj otac može slobodno jebat'!
- Moj pravi život počinje od ovog trena. - Tvoj pravi život? Što je s ovim životom?
- Ne možeš sve napustiti samo tako! - Napustiti što?
Sjedenje u radionici cijeli dan? Ubijanje od dosade?
Opijanje do besvijesti svaku večer?
Dosta mi je toga! - Kako to možeš reći?
Tvoje slikanje nikada nije bilo bolje.
Ovo nisi ti, Salvador. Što ti se dogodilo?
- Zašto jednostavno ne možeš biti sretan zbog mene? - Sretan zbog tebe?
- Sebičan si, baš kao što Louie kaže...
Jebena sebična pederčina.
- Oh, stvarno? Što si, u tom slučaju, onda ti?
- Ne mogu.
- Federico!
- Pusti ju unutra.
- Spavaš?
Izgledaš kao da još uvijek sanjaš.
- Magdalena. - Samo sada. Samo ovaj put.
Ne brini, jednostavno...
- Salvador?
Malo je anđela koji pjevaju
Malo je pasa koji laju
Tisuću bi violina stalo u dlan moje ruke
Ali žalovanje je golem pas
Žalovanje je golem anđeo
Žalovanje je golema violina
Suze ušutkaše vjetar
I ne čuje se ništa... Osim žalovanja.
- Kavu, molim Vas.
- Zašto su snimili ovaj film?
Znaš li kako su ga nazvali? "Andaluzijski pas".
- Ne mislim da su htjeli...
- E, pa ja mislim. Otkuda sam ja ono točno?
Poznaju li uopće nekog drugog iz Andaluzije?
- Slušaj, trebaš odmor.
Svi tako misle. Što je s onom idejom o putujućem kazalištu?
Trebao bi otići.
Maknuti se iz Madrida na neko vrijeme.
Nastaviti sa životom, Federico.
Jesi li razgovarao s njime?
Jesi li razgovarao sa Salvadorom?
- Pokušao sam...
Pismima.
Ne želi...
Odveo je Luisa u Cadaqes. Vidio sam sliku u novinama.
I navodno ima tu ženu.
Tu Galu.
Boga pitaj što radi s njom.
Oprosti.
Jednostavno... Kao da se ništa nije dogodilo.
Ponekad mi se čini kao da se nikada nismo upoznali.
- Žao mi je, Federico. - Ne.
Ja sam taj koji bi se trebao ispričavati.
Ne mogu ti dopustiti da se okriviš za to.
- Magdalena, molim te shvati. Ne postoji nitko s kime bih radije bio.
- Da imamo izbora u tim stvarima, što nemamo. - Nemamo li?
- Ne kažem da će biti lako, ali mislim da ne možeš više ovako.
Mislim, možeš. Naravno da možeš, ali pod koju cijenu?
Mislim da ponekad jednostavno moramo riskirati. Živjeti kako osjećamo.
I znaš, možda ne ispadne dobro...
...ponekad uopće ne ispadne tako.
Ali moramo pokušati. Moramo nastaviti pokušavati.
Inače postajemo samo lutke na koncu.
Nacrtani osmijesi i praznina iznutra.
I nema ničega.
Osim ljubomore.
Uglavnom, ako ti toliko nedostaje...
Ja bih trebala otići.
Zbogom.
Došao sam u svojim radničkim hlačama, kako bi znali da sam ozbiljan.
Prošle su cijelu zemlju.
Ove hlače.
Proteklih godinu dana sretale su najrazličitije Španjolace.
Imale su pozornicu, režirale predstave i filmove.
Sada su iscrpljene.
I jednako tako, oduševljene što su ovdje, što na suncu piju vino s prijateljima.
Ali...
Sunce u Madridu ne smije nas zavarati.
Jer fašizam prostire svoju sjenu preko cijele Španjolske.
Velike se žrtve moraju podnijeti.
Veliki rizici moraju biti preuzeti.
Zato ovdje imam nešto što bih vam volio pročitati. Ako se uvjerite, zamolio bih Vas za potpise.
Mi, intelektualci, umjetnici i pripadnici slobodoumnih profesija potvrđujemo našu potporu...
... demokratski izabranoj narodnoj vladi...
... i činimo to nadajući se. Mi...
Mi to radimo... Ja to radim... za slobodu.
Ne za neki romantičan ideal. Ne za parolu koju studenti izvikuju u noćnim barovima.
To je lako.
To je samo riječ.
Prava je sloboda teška. Bolna.
Opasna.
Ali, ja ju želim.
Zbog nje želim pokušati.
Tko god odlučim da jesam.
Kako god odlučim živjeti.
Koga god odaberem za svoga druga.
Za svoje prijatelje.
To je moje pravo.
To je naše pravo.
Sloboda. Sada.
U Španjolskoj.
Hvala.
- Dođi ovdje!
Ne viđam ga više.
- Ne?
- Niti me zanima. Nas dvojica više ne govorimo istim jezikom. Jedina riječ koju on trenutno razumije je...
..."novac".
- Pisao mi je.
Znam.
Prošlo je osam godina. Ništa.
Pozvao me da ga posjetim. Da dođem i upoznam Galu.
Prokleta vještica. Još se uvijek jebe sa svakim umjetnikom u Parizu, koliko čujem.
Što još?
Misli da bi trebali ponovno raditi skupa.
Rekao je da bi se ovaj put mogli složiti oko mnogih stvari.
Potpisao se sa "Buda".
- Hoćeš li ga posjetiti?
Budi oprezan, Federico.
- Kamo ćeš, brate? Okupljanje je ovuda.
Gospodine García Lorca! - Zdravo.
- Nisam Vas prepoznao. Pridružite nam se u demonstracijama i potpori republici.
Trupe u Maroku staju uz fašiste. - Doći ću kasnije. - Hvala Vam. - Sretno.
- Uđi.
Prođi.
Vrijeme i Dalí ne čekaju nikoga!
Ignoriraj ovu potpuno "prutescent" travestiju od hotela.
Okruženje je privremeno.
Osim medvjeda. Jesi li vidio medvjeda?
Ima nešto tako stvarno u tom medvjedu...
... prvenstvo Edena.
Izgledaš isto.
Hvala.
Ja sam pustio ove brkove.
Što će biti na kraju? Ovo mjesto? Fakultet? Sranje? Mi?
Federico.
Svo ovo vrijeme.
Tamna, neistražena retrospektiva
zajedničkih razdora.
Spavači.
I sjene.
Cheri.
Ovo je Federico.
Federico, ovo je Gala. Moja supruga.
Zadovoljstvo mi je, naposlijetku.
Nije li šarmantan, cheri?
Čula sam mnogo o Vama.
Smješak.
Bio je u Americi.
- Svidjelo mi se. Dobro, to je Amerika.
New York je otužan.
Siromaštvo i patnja... - Mi ćemo se uskoro vratiti u Ameriku.
Španjolska se jednostavno čini tako...
- Opasnom?
- Passe.
Uglavnom, Amerika je pravo mjesto za našu operu.
Ti piši, ja ću dizajnirati. Bit će to trijumf.
- Hoće li?
- Neosporno, uzevši u obzir temu.
- Koja je?
- Louis Drugi Bavarski.
On je... Bio je nastran, znaš?
Bit će to najšokantnija opera ikad izvođena, puna svakakvih neizrecivih stvari...
- Louie mi je rekao da su te nadrealisti izbacili.
- Dakle, vas dvojica ste opet prijatelji. Kad se to dogodilo?
- Čini mi se od trena kada je prestao viđati tebe.
- Nadrealisti su me isključili iz pokreta.
Strahovito traumatično.
Breton je genije.
Cijela ta njegova jednadžba s komunizmom me tjera na...
... povraćanje.
Jedino održivo rješenje za nadrealizam je - svjetski rat.
Čišćenje.
Velika poplava.
Rezati kroz svo ovo trulo drvo.
Pročistiti slabe elemente.
Era prosvijetljenja. - Govoriš li da, u biti, podržavaš fašiste?
Nekada si bio anarhist. - Oh, Federico, postao si tako... liberalan.
Sa svim tim vladinim spletkama i svojim malim, teatralnim ljudima...
- Slušaj me. Ova je zemlja na pragu nečega užasnog.
A ti tu staješ na stranu ljudi koji bi mogli uništiti sve u što smo vjerovali.
Znam da nisi završio, ali moraš shvatiti da neće biti slobode govora. Svatko tko je drugačiji...
Tko iskače iz šablone...
... biti će jednostavno izbrisan.
- Bi li to bilo nešto loše?
- Zloćko.
- Ti se šališ.
- Salvador je potpuno apolitičan.
Nitko te ne poznaje
Ne Ali ja o tebi pjevam
Pjevam za ubuduće
Za tvoj lik i tvoj sklad
Plemenitu zrelost tvoga umiještva
Tvoju želju za smrću i njenih usta okusom
Za tugu tvoje hrabre radosti
- Nije ništa u usporedbi s mojom odom.
Gala, čula si moju odu.
Tisak je poludio za njom.
Oh, Salvador Dali, maslinastoga glasa
Federico, ti dovrši ostatak. Želim da ju Gala čuje.
- Bojim se da moram ići.
Bilo mi je zadovoljstvo.
-Ispratit ću te. - Nema potrebe.
- Njoj ne smeta, znaš?
Ona i ja smo kao blizanci, ne ljubavnici.
Ne kao mi.
Pogledaj se, zvijeri mala. Tako si bijesan da bi mogao prsnuti.
Znao sam da hoćeš. Sve sam isplanirao.
I, ide li to sve po planu, Salvador?
- Znao sam i da ćeš to reći.
Slušaj, sada je u redu. Sve je u redu.
Spakiraj svoje stvari,
Oprosti se,
I osvojit ćemo Ameriku skupa.
Znam da sam ti povrijedio ponos.
Ali iskupit ću ti se.
Naučit ćeš me kako.
Postoji netko drugi?
Nije bitno. Tu je Gala... Možemo svi živjeti skupa. Možemo...
- Zbogom, Salvador.
Vratit ćeš se.
Repa podvijenog među nogama.
Nećeš biti u stanju razmišljati ni o čemu drugome!
- Gospodine García Lorca, kako je prošao Vaš sastanak s Dalíjem?
Hoćete li ponovno raditi skupa?
Što mislite o njemu?
- Što mislim o njemu?
Pa... On je genije.
Genije.
Salvador Dalí, genije!
- Uistinu vrlo šarmantan... Točno kako si ga opisao.
Idem u svoju sobu, Salvador. Vidimo se ujutro.
Vidimo se ujutro, ljubavi.
- Upravo sam sreo Paca. Što, za boga miloga, izvodiš?
- Vraćam se u Granadu.
- Jesi li ti napokon poludio? Jesi li čuo vijesti jutros, Federico?
Maroko je pao. Samo je pitanje vremena kada će stići do Granade.
- Slušaj...
Ostat ću ondje samo nekoliko dana.
Moram biti sa svojom obitelji.
Imam toliko toga za uraditi, Louie. Kažem ti...
Osjećam se kao da bih mogao napisati šest drama bez da trepnem.
Bez zalogaja hrane. - Onda ih piši ovdje.
Razmisli, Frederico. Ti ljudi znaju tko si, što si govorio o Francu. Oni znaju - sve.
- Moram kući, Louie.
Nazvat ću te čim budem mogao. - Budi oprezan.
- Otvorite vrata!
- Što radite? - Federico García Lorca?
Uhićujem Vas u ime Nove Granade.
- O čemu govorite? - Ne! - Hajde!
- García Lorca, to si ti, pederu.
-Granada. Španjolska.
Nevjerojatne glasine večeras stižu s bojišnice...
Glede otmice pjesnika, Federica Garcíe Lorce, prije tri dana u njegovom rodnom gradu u Granadi.
Guverner Granade tvrdi da ne zna gdje se García Lorca nalazi.
- Još je živ.
Pedera se ubija na samo jedan način.
Podignut je veo tajne koji je dosad obavijao nestanak Federica Garcíe Lorce.
Pristižu vijesti kako je smaknuće pjesnika, Federica Garcíe Lorce, potvrđeno.
Federico.
Salvador!
Gosti su stigli.
J'arrive! (Dolazim)
Dali je njihovu vezu držao u tajnosti još desetljećima nakon Lorcine smrti.
Tek je pri kraju života progovorio o svojim prijateljstvima iz studentskih dana - pogotovo o povezanosti s Lorcom.
Te su uspomene inspirirale ovaj film.
Suha zemlja
Tiha zemlja neizmjerne noći
Vjetar u gajevima maslina
Vjetar u planini